–Letty. –Javier.
–En mann kommer for å drepe deg. –Du er ikke engelsklærer.
–Nå jobber du for meg. –Jeg er ikke fangen din!
Du skal være min kone.
–Er det mannen din? –Ja.
Han snakker med mannen min.
–Du må ikke drepe ham. –Jo.
Vi drar.
–Bill? –Vent, Robin.
Vi må legge likene i bagasjerommet.
Jeg vet at det er ok å be om hjelp.
Jeg bevarer roen i konflikter.
Min vei har vært unik, og jeg er takknemlig for det.
–Er det venninnen din? –Hvem, da?
Jeg er der jeg trenger å være nå.
–Kvinnen som snakker med deg. –På sett og vis. Hun er en app.
Jeg skaper min egen virkelighet.
Hvordan kjenner hun deg så godt?
–Jeg skylder ikke på andre. –Dette var ikke jeg.
–To personer ligger i bagasjerommet. –Jeg drepte dem ikke.
Jeg drepte bare en. Hun var din feil. Du hjalp meg å laste dem inn.
Du må hjelpe meg å ta dem ut også. Nei, nei. Du røyker ikke i bilen.
Slipp meg ut, da.
Du trenger ikke meg eller min hjelp. La meg gå, så er vi ferdige!
For å være tydelig: jeg trenger deg her, og din stillhet.
Jeg trenger deg innen synsvidde til det er over. Forstår du?
–Forstår du? –Ja visst.
Skal du kaste dem i en elv eller noe?
–Eller noe. –Noe hvor da?
–Charleston. –Charleston.
–Det er langt unna. –Seks timer. 5,5 hvis det går bra.
–Vi må finne en ladestasjon. –Det gjør vi.
Datamaskinen har et program som viser hvor de er.
Faen, vi kan ikke bruke den.
Jeg slo av gps–en, så de ikke kan spore bilen.
Det går bra. Det fins apper.
Som din venn, men for ladestasjoner. Vi laster ned en app.
Hva fins i Charle... Nei, jeg vil ikke vite det.
Bra. Jeg hadde ikke tenkt å fortelle det.
Slipper du meg etter det?
Ja.
Vanligvis gjør 80 % lading at vi kommer 347 kilometer.
–Hvor mange kilometer er det igjen? –246.
Det er 518 kilometer til Charleston, så...
Dette er som i SAT–prøvene.
–Tok du SAT–prøvene? –Ja.
–Sluttet ikke du på videregående? –Jo. Jeg tok prøvene senere.
For fire år siden, tok jeg en i en bokhandel. Det gikk bra.
–Men ikke i matte. –Nei, din kødd. I engelsk.
Si fra om du vil ha timer.
–Har du funnet en ladestasjon? –Nei.
Det er ingen dekning her.
–Det var som bare. –Hva da?
Det er noe som heter ludicrous–modus.
Du rører ingenting i denne bilen.
–Får jeg... –Nei.
Har du arrangert eller satset på hanekamper denne uka?
Det er enkelt. Hold deg unna hanekamper for ikke å få livstid.
–Ja. –Forstår du eller har du satset?
–Hva? –Ut med deg, Gary.
–Hei, Letty. –Samtalen går til stemmepostkasse.
–Christian. –Ja, Todd?
–Hei. For et fint kontor. –Takk.
–Hver gang. –Det har vært sånn i seks år.
Etter Jacinta har du vært her lengst.
–Det er store utskiftninger. –Jeg vil forandre det.
–Jeg fikk manifestet ditt. –Bra.
–Det er her et sted. –Du fortjener det største kontoret.
–Hva kan jeg hjelpe deg med? –Ikke noe. Det er bare...
–Skal ikke du ha møte nå? –Nei.
–Du skal møte Leticia Raines 11.30. –Letty kom inn i morges kl 07.00.
–Letty? –Hun vil bli kalt det.
–Hva da? –Ikke noe.
Ikke kom for nær dem du overvåker.
Vi hadde sikkert samme grunn til å velge denne jobben.
Du virker sikker.
–Jeg må ta noen telefoner. –Bra.
For et fint kontor dette er. Hver gang.
–Hvor mye lading har vi igjen? –196 kilometer. 194.
–De leter allerede etter bilen. –Nei, ikke ennå.
Utsjekkingen er klokka elleve.
Har du dekning?
Nei.
Slå på og av flymodus.
Som om du ikke har sagt det før, og jeg ikke har prøvd fem ganger.
Prøv igjen.
Ok. Jeg har dekning. Den laster ned.
Det tar veldig lang tid.
Velkommen. Hva vil dere ha?
Jeg tar rødspette og reker med hush puppies og Dr. Pepper.
–Hva vil du ha? –Unnskyld, jeg skal bare...
Så mye. Hvordan skal jeg velge?
–Tenk at du er så ubesluttsom. –Det er jeg bare med mat.
Krabbekroketter? Det låter usikkert.
Ok, jeg tar også rødspette og reker, –
–men jeg vil ha pommes frites og cola light.
Siden dere velger det samme, vil dere ha familiebøtta?
–Hva koster den? –28,99 dollar.
28,99? Får man et lodd med, da?
–Vi tar våre egne bestillinger. –Kjør rundt til det første vinduet.
Det er en ladestasjon 50 kilometer herfra.
–Det er 16 km i feil retning. –Selvsagt.
–Du er nærsynt. –Hva?
–Du trenger briller for å se langt. –Ikke egentlig.
Her. Prøv disse.
–Jøye meg. –Hva står det på skiltet?
"Prøv vår nye Anus Pounder".
Vær så god.
Ha en god dag.
Jeg kan ikke spise. Det lukter.
–Det er maten. –Det er likene.
–Faen. –Gikk det bra?
Ja.
Herregud. Er alt ok? Unnskyld.
Unnskyld. Barna mine kjører med meg.
De kjører ikke, selvsagt. Herregud.
Vi må dele forsikrings– og kontaktinformasjon.
–Nei. –Det bør vi.
Det trengs ikke.
–Du bråstoppet. –Hva da?
–Du bråstoppet ved det røde lyset. –Du tuller.
–Det kom fra ingen steder. –Jeg hadde allerede stoppet.
–Det tror jeg ikke. –Ok.
Det spiller ingen rolle. Du kom bakfra, så det var din feil.
Vi ringer politiet.
–Det er bedre ikke å gjøre det. –Mannen min vil det.
–Det var din feil. –Da ringer jeg.
–Bilen din er uskadd. –Jeg vet ikke.
–Det er den. –Bagasjerommet lukkes ikke.
–Jeg fikser det. Blås i det. –Vi bør gjøre en politianmeldelse.
Da blir det ingen uenighet, og ingen jager hverandre senere.
–Det har hendt meg før. –Selvsagt.
Jeg tok ingen opplysninger, og... Den skal gjenkjenne fingeravtrykk.
–Skal du saksøke dem? –Bli i bilen!
–Bakluka deres er ødelagt. –Bli i bilen!
–Jeg må ta bilde av skiltet. –Det trengs ikke.
Unnskyld meg. Elskede, vi må nok til sykehuset.
–Herregud. –Ja, noe er galt.
–Hun sparker ikke nå. –Herregud.
Kjør til sykehuset. Jeg heter Melanie. Skal jeg ringe sykebil?
–Nei, det går fortere hvis vi... –Ja, kjør.
–Hvis bilen din er skadet... –Nei, da.
–Mor! –Hold kjeft, Bryce!
–Unnskyld. Kjør. Bilen er uskadd. –Takk.
–Kjør. –Hva trykket du på?
Herregud!
Jøye meg. Jøye meg.
Bind den fast. Den hopper.
Når vi er ved laderen. Hvor langt igjen?
Ni km. til høyre. Og en bensinstasjon.
Hvordan kan vi bare ha 30 kilometer? Vi hadde 82 ved fiskestedet.
–Det var vel din ludicrous–modus. –Min?
–Det gikk mye batteri. –Skulle jeg ikke ha trykket?
–Det tok mye på batteriet. –Hun prøvde å fotografere skiltet.
Da hadde det vært over for oss.
–Vi skulle ha kjørt normalt. –Til sykehuset med din kones baby?
Ja, det var bra. Det var bra gjort.
–Ja. Du har ikke takket ennå. –Det har jeg ikke.
Ingen ville si nei til å ringe politiet uten to lik i bagasjen.
De ville si: "Vi ringer. Du kjørte inn i Teslaen min".
Hold kjeft.
Ikke be meg om å holde kjeft. Be meg aldri om å holde kjeft.
Du høres ut som mor.
Takk.
For det du gjorde der borte.
Ok, nå gjelder det.
–Han er ikke ute etter oss. –Det vet du ikke.
Si det høyt, så kanskje det blir sant.
Han stopper oss hvis ikke du øker farten.
Kjør åtte over for ikke å virke som en feig rømling.
–Hva skjer nå? –La meg snakke.
Hva er det?
–Du har vel sittet inne? –Nei.
Ok. Det er det som er problemet.
Jeg vil ikke havne der igjen.
–Hvis jeg havner der igjen... –Får du aldri treffe sønnen din mer.
–Hvor skal du? –Jeg skal kaste maten.
–Hvor skal du nå? –Jeg skal tisse. Er det greit?
Nei. Forrige gang du gikk på do på en bensinstasjon, prøvde du å flykte.
–Du stoler ikke på meg. –Nei.
Du lar meg tisse i fred. Når jeg kommer tilbake, kan du stole på meg.
–Sett deg i bilen. –Da tisser jeg på setet.
Det er ved det venstre baklyset.
Du trenger nøkkel.
Til toalettet.
Takk.
Hvor mye gress har du?
–Ma'am? –Et øyeblikk.
Unnskyld. Jeg kom til neste nivå i Mister Jump.
–Gratulerer. –Takk.
–Det har jeg aldri spilt. –Man blir avhengig.
Typen din, eller hva han er, er der ute.
Jeg skulle sette opp dette på ladestasjonen, –
–men jeg kunne ikke gå fra deg alene.
Jeg er alene her, så jeg får ikke gå ut om det er kunder.
I tilfelle noen nasker eller noe.
–Funker ikke laderen? –Den er ubrukelig.
Den funker en gang annenhver uke eller noe sånt.
Jeg prøvde å si det til installatøren, men han bare...
–Vet du om det er noen i nærheten? –Det er en i Greenville.
Det er nok en superladestasjon. En sånn som bilen deres skal ha.
–Den lader fullt på... –Én time. Jeg vet det.
–Hvor langt er det? –Til Greenville? Rundt 65–80 km.
–Vi har to mil igjen. Har du uttak? –Det tar en evighet.
–Har du 240 volts uttak? –Ja, men det tar en evighet.
Hvis vi lader den i 1,5 time, kommer vi til Greenville.
Par forsvunnet fra hotell
–Har dere ledningen i bagasjerommet? –Hva?
Ledningen bør ligge i bagasjerommet.
Har du ladeledning?
–Hvor har du vært? –Løst dette.
Vi kan lade bilen i et uttak her.
–Har du ladeledning i bagasjerommet? –Ja.
–Men jeg fikset akkurat bakluka. –Ok?
–Bagasjerommet er stengt. –Ikke for alltid?
Nei, med sølvteip.
–Hvor fant du den? –Jeg har alltid med teip.
–Er det et yrkesknep? –Det er ikke noe knep, bare teip.
–Der. Der er den. –Ok.
Jeg gir opp.
–Ikke røyk på en bensinstasjon! –Hvorfor ikke? La stedet brenne.
Det ville bli lettere for oss.
–Si fra om noen ser. –Jeg ser.
–Hvis noen andre ser. –Ingen ser. Ingen bryr seg om deg.
–Christian! –Ja?
–Akkurat den jeg lette etter. –Det virker sånn.
Du er alltid så morsom.
Du sa jo at du traff den kvinnen kl. 07.00.
–Letty? –Akkurat.
Jeg satt med timelistene og så at du ikke var her kl 07.00.
–Jeg gjør ikke timelister. –Jeg vet det.
Jeg så på alle andres og spurte Rashida om noe.
Hun sa at dere tok heisen sammen i morges.
Du og Rashida kom samtidig i morges.
–Klokka 08.00. –Sjekker du meg?
Nei. Jeg kunne ikke lese Rashidas timeliste.
Jeg spurte henne. Hun sa: "Jeg kom klokka åtte".
"Du kan spørre Chris. Vi tok heisen sammen".
Hermer du etter en svart stemme?
–Jeg går på do nå. –Ok.
–Han ligner deg. –Ikke vær en kødd.
–Dere har like øyenbryn. –Ja.
–Jeg vil få ham tilbake. –Jeg vet det.
Det tror jeg at du kan.
–Gjør du? –Ja, om du slutter å gjøre tabber.
–Jeg prøver. –Prøv enda mer.
Jeg prøver å slippe unna deg.
Det hadde nok vært et skritt i riktig retning, ikke sant?
Kom igjen!
–Nå drar vi. –Den har bare ladet i et kvarter.
–Politiet kommer. –Den må lade i minst en time.
–Kom igjen! –Jeg har ringt politiet.
Hva skal vi gjøre? Ladestasjonen er 80 kilometer unna.
Vi stanser og lader i et vanlig uttak.
Hvis de ikke har 240 volt, får vi bare fem km. per time.
Da stanser vi ofte.
Kan du vær så snill la meg gå?
Nei.
Der.
Kom igjen.
–Hvordan ble du så god til dette? –Det er jeg ikke. Du er bare dårlig.
–Hallo? –Er det Estelle Raines?
–Ja, hvem er dette? –Jeg er din datters tilsynsfører.
Ok.
Jeg vet ikke hvor hun befinner seg.
–Det betyr ikke at noe er galt. –Det gjør det.
–Unnskyld? –Hvor godt kjenner du datteren min?
Har du noen anelse om hvor hun kan være?
–Aner ikke. –Takk.
Gi meg pengene mine.
–Dette er ikke bra. –Det sto åtte km. på skiltet.
Kanskje det var åtte kilometer til avkjøringen.
Jeg vet like mye som du.
–Hallo? –Hei, jeg ser etter Letty.
–Letty? –Ja.
–Letty Raines? –Ja.
Jeg har ikke møtt henne på årevis. Lever hun fremdeles?
–Det håper jeg. Unnskyld meg. –Hvem er det?
Jeg trodde at du mediterte!
Vi snakket for noen uker siden. Hun virket ok. Er alt i orden?
Jeg prøver å finne ut det.
–Du heter Christian, ikke sant? –Ja.
Letty har fortalt om deg. Hun liker deg godt.
Det var hyggelig å høre. Be henne om å ringe meg hvis dere snakkes.
–Ja visst. –Takk.
Samtalen viderekobles til stemmepostkasse.
Der. Hent telefonladeren for å sjekke om den virker.
–Smart. –Takk.
Den funker ikke.
–Kan vi begrave likene her et sted? –Vi?
Nei, du. Det er ingen her.
–Jeg fatter ikke at jeg sier det. –Ikke jeg heller. Slutt å prate.
Hva er i Charleston?
Jeg vil vite hvorfor vi må dit når alt kunne ha vært over allerede.
Fortell.
Da jeg var yngre og så på film, tenkte jeg at det var dumt–
–å kaste lik i elver eller sjøer eller grave dem ned.
Liket eksisterer og vil bli funnet. Morderen avsløres med tiden.
Liket må forsvinne helt.
Jeg tenkte, hvorfor ikke bli venner med noen i et begravelsesbyrå?
Da kan liket kremeres.
Man må stole på den personen.
Ja. Det må man.
Vi rekker aldri fram. Hva har du tenkt?
Vi får stanse her.
–Har du dekning? –Nei.
Har du?
Nei.
Var det alt?
Du så filmer som barn, og trodde at du ville slippe unna bedre?
Nei.
Hvordan kom du inn på dette høyt ansette yrket?
Det forteller jeg kanskje en vakker dag.
En dag? Dette er den eneste dagen du får.
Kanskje det blir flere dager.
Jeg håper ikke det.
–Dette er det jeg er god til. –Ja, det går kjempebra for deg.
Alt hadde gått bra hvis ikke du hadde ødelagt alt.
–Du tuller. –Slett ikke.
Jeg ville ikke ødelegge alt. Jeg ville ikke være med.
Du stjal fra hotellrommet mitt og gjemte deg i skapet mitt.
Du fulgte etter meg, lå med meg og tok pengene mine.
Tull. Du trengte ikke å kidnappe meg og tvinge meg til å være med.
–Jeg reddet livet ditt! –Hvorfor det?
–Jeg vet ikke. –Takk, min prins.
Jeg er glad for å være i live nå.
I ødemarken med en morder, to lik og ingen utvei.
Jeg kan ikke takke deg nok for at du reddet meg.
Jeg er lei for det.
Hva?
For dette. Dette er det som skjer.
–Slipp meg ut. –Du skal ingen steder.
Slipp meg ut!
–Hjelp! –Trenger du skyss?
–Ja. –Nei, det går bra.
–Vi har alt ringt etter hjelp. –Nei, vi har ingen dekning.
Han er alltid så macho. Jeg ordner det selv.
Jeg kan kjøre deg inn til byen, mens han blir med bilen.
Det er dumt å forlate en Tesla ubevoktet.
Perfekt, takk.
Jeg er snart tilbake.
–Hva heter du? –Annie.
Annie. Det navnet liker jeg. Annie.
–Liker mannen din det? –Han sier det, men folk lyver.
–Ikke jeg. –Bra.
Så da slipper du meg av ved bergningsstedet, som du sa?
Hva ellers hadde du tenkt deg?
–Alle mulige ting. –Jeg også.
Jeg vet hva du tenker.
–Er du klarsynt? –Nei. Det trenger jeg ikke å være.
Ok.
Du tenker på å ta en avkjøring og late som om du kjører mot byen.
Egentlig er det bare en mørk vei, akkurat som den vi sto på.
Du vil parkere bilen på en åker og si hvor søt jeg er.
Jeg skal smile og be deg om å knulle meg.
I munnen og overalt.
Jeg ber deg om å komme på puppene, og jeg elsker det.
Det har du rett i.
Det skjer ikke.
Du holder løftet ditt.
Ja, ma'am.
–Takk, Bruce. –Ikke noe problem.
–Unnskyld pistolen. Du forstår nok. –Ja.
Ja.
Hei, det er Tiff. Hvor er du?
Tilsynsføreren din ringte meg. Christian. Han virker kul.
Er han kjekk? Han låt kjekk.
Han ser etter deg. Det vet du sikkert. Håper alt er bra.
PS. Jeg er med og planlegger femtenårstreffet fra videregående.
Kan du fatte det? Det er på lørdag. Vi er gamle. Ring meg.
Du er virkelig en stalker.
–Du lever. –På sett og vis.
Jeg har dekket for deg to ganger.
–Jeg visste at du ville det. –Slutt å kødde!
–Er du full? –Nei, er du?
Ikke ennå.
Jeg vet ikke hvor du er, men du er på kontoret mitt i morgen.
–Jeg er ikke i Asheville. –Letty.
Jeg banker det inn i hodet di jeg dekker ikke for deg igjen.
–Ok. –Jeg får sparken.
Det er ikke like ille som det som skjer deg.
–At jeg havner i fengsel igjen? –Ja, nettopp.
–Herlig. –Ikke si det.
Da har du ingen sjanse til å få tilbake sønnen din.
Det er lettere i fengselet enn her ute.
Det er en timeplan, jobb, ikke noe narkotika eller sprit.
Vel, litt narkotika og sprit, hvis man har riktige venner, som jeg.
–Har du slike venner ennå? –Med dårlig innflytelse?
–Jeg har en nå. –Hvem er det?
Han er tilsynsfører.
Han var lærer, men han ble tatt da han kjøpte narkotika fra en elev.
–Hvorfor drar du opp det? –Så du vet hvordan det føles.
Jeg kjenner følelsen.
Unnskyld.
–Hvordan er han dårlig innflytelse? –Det er han ikke.
Han er en filantrop fra Florida. Han jobber for en filantrop.
–Har du tatt narkotika med ham? –Nei. Det tillater han ikke.
Du bør kanskje holde deg til ham.
–Vi ses en gang i morgen. –Du kan ikke komme når du vil.
Ok.
Nei. Selvsagt.
Vær så god.
Takk.
–Er det bra? –Ja.
–Hvordan går det med jentene? –Bra. Jeg har dem neste helg.
–Hva er det? –Broren din ringte i forrige uke.
–Carlos? –David.
–Om søstera mi? –Han nevnte ikke Ava eller jentene.
–Hva ringte han om? –Deg.
–Hva sa han? –Jeg svarte ikke.
Han la igjen en beskjed. Han ringte tilbake til deg.
–Tilbake til meg? –Nummeret han hadde, funket ikke.
Jeg ringte ham for fem år siden.
–Si fra hvis han ringer igjen. –Jeg vil ikke blandes inn i...
Si fra hvis han ringer igjen.
–Vær så god. –Hva da?
Pistolen.
–Jeg tok den fra deg. –Jeg ga den til deg.
Ok, du ga den til meg. Kan jeg gå nå?
Ja. Du kan gå nå.
–Vil du ha skyss? –Nei, jeg vil ikke ha noe fra deg.
Fra grusomme jeg.
Jeg vil ikke ha noen som helst kobling til deg.
Hør her. Ta disse i alle fall.
–Du trenger dem. –Jeg kan skaffe mine egne.
–Hvor skal du? –Hjem.
–Du har ikke noe hjem. –Jeg har drømmer.
Lykke til. Med Jacob.
–Hvordan skal du komme herfra? –Jeg vet ikke. Jeg finner på noe.
Jeg er for sulten til å tenke.
–Jeg sa jo det. –Det er det jeg vil spise.
Jeg har ikke nummeret ditt.
Du får ikke nummeret mitt.
Tekst: Jan Helge Hordnes www.btistudios.com